Ne tražite dopuštenje za kopiranje ovog filma.
Svatko tko ne uspije redistribuirati ovaj rad
ili spriječi ostale u tome, bit će izbačen iz zajednice.
Hvala.
UKRADI OVAJ FILM
Je li to dobro ili loše
da postaje sve teže, a možda i
nemoguće zatvoriti informacije
u posebno odvojene jedinice i prodavati ih?
Pojednostavljen odgovor koji možete dobiti iz Hollywood-a
i izdavačkih kuća je - to je katastrofa.
Ovo nije film o piratstvu.
Izdavačka industrija je poludjela.
Filmska industrija je poludjela.
"Ljudi u odjelima" ne znaju što da misle o svemu tome.
Ovo nije film o razmjeni file-ova.
Uložili su mnogo novca u
stvaranju tih filmova, u stvaranju te glazbe,
pa zato žele dobiti nešto nazad.
ali način na koji žele zaustaviti kopiranje toga danas
definitivno ne funkcionira.
Ovo je film koji istražuje masovne promjene u načinu na koji mi
proizvodimo, distribuiramo i koristimo medije.
Još od Napster-a, glazbena industrija pokušava ubiti slobodnu razmjenu podataka.
Napster je bio globalna zajednica u kojoj su svi odjednom imali pristup
najvećoj glazbenoj arhivi na svijetu. I što su oni učinili?
Okomili su se na Napster i zatvorili ga.
Napster, Aimster, Audiogalaxy,
Grokster, IMash, Kazaa.
Sve te kompanije su tužene.
I na kraju - u osnovi - zabavna industrija je uspjela u
izbacivanju te tehnologije iz javnog komercijalnog područja.
Industrija se tada okrenula u sudsko gonjenje pojedinaca, stotina njih,
tisuća i napokon desetaka tisuća pojedinaca
zbog skidanja glazbe bez dopuštenja.
Postojeći "igrači" pokušavaju
učiniti određene stvari koje će,
na samom kraju, izgledati poprilično barbarske.
Ako govorimo o distribuciji
kulturnog materijala, glazbe i filmova,
onda postoji dugogodišnja tradicija,
bez obzira koja je trenutno vladajuća industrija,
da se opire svemu što nove tehnologije donose.
Kablovska televizija u 70-ima
je prikazivana kao piratski medij.
Sve televizijske kuće su imale dojam da je stavljanje svog sadržaja
na kablovske stanice, koje su prikazivane u kućama ljudi,
je bilo - piratstvo - jednostavno i čisto.
Prema video-rekorderima je
postojalo snažno protivljenje u Hollywood-u.
Odmah je došlo do parnica od filmskih kuća koje su osjećale
odnosno, koje su javno rekle da je kamera za Američku
filmsku industriju, isto što i bostonski ubojica za usamljenu ženu.
Nove informacijske tehnologije nude Hollywood-u i izdavačkim kućama
svježe kanale na kojima da prodaju proizvode, ali mogu i
otvoriti neplanirane mogućnosti za njihove potrošače.
Ljudi naviknuti glazbi "na papiru", protivili su se snimanju glazbe.
Prvi mp-3 player od Diamond-Rio bio je dostupan puno
prije iPod-a, oni su se morali boriti s sudskom parnicom.
Mogućnosti koje je predlagala Peer-to-Peer tehnologija
su uzbunile zabavnu industriju
pa je ona odgovorila na neprimjeran način.
Tradicionalno, poštivanje copyright-a bila je samo stvar pristojnosti.
Ako vas vlasnik prava uhvati da činite nešto loše,
može vas tužiti i tražiti od vas novčanu isplatu.
Deliktna odgovornost, prema kojoj vas se može suditi i
baciti u zatvor, bila je rezervirana za okolnosti komercijalnog
piratstva, okolnosti kod kojih je netko napravio 500 kopija,
i prodaje ih na ulici kao kompeticija izdavačima.
U prethodnim godinama, vlasnici copyright-a postali su nezadovoljni time.
Poželjeli su za time da mogu posegnuti i dovesti do kriminalnih posljedica
protiv ljudi koji se bave ne-komercijalnim aktivnostima.
Mi shvaćamo i znamo da nikad nećemo zaustaviti piratstvo.
Nikad. Mi samo moramo pokušati da ga učinimo
što težim i što tegobnim što je to moguće.
I moramo ljudima dati do znanja da postoje posljedice
ako budu uhvaćeni.
Ono što pokušavaju učiniti, je da optuže nekoliko ljudi i
kazne ih dovoljno strogo kako bi eventualno mogli
prestrašiti veću grupu ljudi.
Kao da žele preplašiti selo, tako da
jednostavno odsijeku nekoliko glava, nabiju ih na kolčeve - kako
bi bili upozorenje ostalima.
Činjenica je da je pravo vlasništva nad vlastitim DVD-ima
novo oružje masovnog uništenja u svijetu
primarno zato jer se film od 50 milijardi dolara može iskopirati
za manje od jednu kunu.
Postoji fantastičan citat Marka Ghetty-a
vlasnika Ghetty Images,
koja je ogromna baza podataka slika, on je jedan od najvećih
intelektualnih vlasnika u svijetu.
On je rekao da je intelektualno vlasništvo nafta 21-og stoljeća.
Fantastična uzrečica koja se može svesti na samo jednu riječ:
rat.
Time je proglasio rat, u kojem ćemo ratovati za te stvari,
za ta potpuno nestvarna prava oko
slika, ideja, tekstova, misli i izuma.
Na isti način kako danas ratujemo oko prirodnih izvora.
On je proglasio rat.
Čudna vrsta rata. Gledao bih na to na ozbiljan način,
ali je sve to apsurdno i ozbiljno u isto vrijeme.
Ovo nije prvi rat
koji je vođen oko proizvodnje, reprodukcije
i distribucije informacija.
Ljudi vole gledati na današnju i
na digitalnu eru kao na nekakvu jedinstvenu prijelomnu
točku. Glavna stvar koju treba naglasiti je da na to
ne gledamo kao na prijelomnu točku, već kao na trenutak
koji ubrzava događaje koji su se već događali u prošlosti.
Prije dolaska štampe u Europu 1500. godine,
informacije su bile oskudne i relativno jednostavne za upravljanje.
Tokom tisuća godina, pisarska kultura je ručno birala ljude
koji su dobili šifru da - prenose informacije tokom vremena i prostora.
Ekonomija oskudnosti je ono s
čime se suočavamo.
U nekom smislu, ljudi umiru od gladi za mnoštvom knjiga.
Postoje slike iz 16. stoljeća
o knjigama koje su zatvorene i
koje su čuvane oružanom stražom
izvan veoma teških vrata
jer je bilo veoma opasno da ljudi imaju pristup tim knjigama.
Tisak je donio sa sobom veliku raskoš informacija
prijeteći, pritom, kontrolom nad idejama koje su se oskudno pojavljale.
Daniel Defoe govori o Gutenberg-ovom partneru Johann-u Fust-u, koji je stigao
u Pariz, u 15. stoljeću, sa kolima punim tiskanih biblija.
Kad su biblije pregledane, i kad je ustanovljena identičnost
ispisa knjiga, Parižani su se okomili na Fust-a,
optužujući ga za crnu magiju.
Iako će sve izmijeniti, nova komunikacijska tehnologija
je isprva bila sagledana kao na djelo Vraga.
Sve istaknutije države
u Europi naglasile su
da će kontrolirati tokove informacije što bolje budu mogle.
Tiskari su bili oni
koje se gonilo ako bi tiskali
zabranjene tekstove.
Znači, umjesto da se gonilo
autore takvih knjiga, tiskari su bili oni koji su ispaštali.
Kako se tiskarska tehnologija razvijala u Europi i Americi,
njezina osnovna socijalna uloga je postala jasna.
Tiskanje se počinje povezivati
sa pobunom i emancipacijom.
Guverner Virginije - Berkeley
koji je napisao svojim vođama u Engleskoj u 17. stoljeću,
govoreći: "Hvala Bogu da nemamo tisak u Virginiji,"
"i nećemo ga imati dokgod sam ja guverner."
To je bila reakcija na Engleski građanski rat i na
ratove letcima koji su se još zvali "ratovi papirnatim metcima".
Temeljna ideja cenzure
18-og stoljeća U Francuskoj je koncept
privilegiranog, tj. privatnog zakona.
Izdavač ima pravo objaviti određeni tekst, odnosno
uskratiti ga ostalima, time on ima tu privilegiju.
Time dobivamo centraliziranu
administraciju za kontrolu
prodaje knjiga, korištenjem cenzure
i monopola uspostavljenog izdavača.
Osigurali su se da knjige koje
su kružile društvom budu
ozakonjene - da su ozakonjena izdanja - ali isto tako da su
pod kontrolom države koja je pod vodstvom kralja ili princa.
Postojao je razgrađeni sustav cenzure
ali, uz to, postojao je i monopol
proizvodnje kod udruženja prodavača knjiga u Parizu.
Imali su i službenih ovlasti. A i sama policija je
imala specijalizirane inspektore za trgovinu knjiga.
Ako sve to na kraju sumiramo, vidimo da je država bila jaka
u nametanju kontrole nad tiskom.
Ne samo da taj uređaj nije bio sposoban zaustaviti
širenje revolucionarnih zamisli, već upravo njegovo postojanje je
nadahnulo stvaranje novih piratskih sustava distribucije.
Ono što je sigurno je da se tokom 18. stoljeća
tiskani sadržaj snažno raširio svugdje.
Imate izdavačke kuće i štampe
koje opkoljuju Francusku u ono što zovem "plodnim polukrugom".
Desetine i desetine njih stvaraju knjige koje
su prokrijumčarene preko Francuskih granica
i distribuirane svugdje u kraljevstvu pomoću podzemnog sustava.
Poznajem slučaj Nizozemskog tiskara koji je pregledao listu zabranjenih knjiga
i iskoristio ju za svoj izdavački program
jer je znao da će se to dobro prodavati.
Pirati su imali agente u Parizu i na ostalim mjestima, koji
su im slali primjerke novih knjiga, za koje su vjerovali da će se prodavati.
Pirati sustavno provode - koristim anakronizam - istraživanje tržišta.
Oni to čine, vidio sam to u stotinama i doslovno tisućama pisama.
On ispituju tržište. Oni želi znati kakva je potražnja.
Zato reakcija od strane izdavača prema njima
je, naravno, ekstremno agresivna. I, pročitao sam mnogo njihovih pisama.
Puni su izraza poput gusar i vojnik i
"osobe bez srama i morala" itd... U stvari, većina od tih
"pirata" su bili dobri građani Lausanne ili Ženeve ili Amsterdama
te su mislili da su samo
obavljali jedan posao. Nakon svega, nije bilo
međunarodnog autorskog zakona pa su samo zadovoljavali potražnju.
Bilo je tiskara unutar rupa u zidu ili duboko u ...
ako bi tiskali prevratnički materijal
mogli bi sakriti svoje materijale veoma brzo.
Ljudi su ih stavljali na splavi i puštali ih da plutaju do drugog
grada, ako su imali problema sa vlašću. Bilo je veoma pokretljivo.
U biti, imate 2 sustava koja su međusobno u ratu.
Sustav proizvodnje izvan Francuske,
je kritično važan za Prosvijetljenje.
Ne samo da je taj novi medijski sustav proširio Prosvijetljenje,
nego, ne bih koristio izraz "pripremio put prema Revoluciji",
već je toliko osudio stari režim, da je ta moć - javno mišljenje
postala ključna u padu vlade 1787-1788
U Parizu, Bastilla je bila zatvor za pirate.
Ali u godinama prije Revolucije, vlast je odustala od
pokušaja da pozatvara pirate. Protok ideja i informacija
je bio presnažan da se zaustavi.
I ja mislim da je to dramatična izmjena koja je potaknuta
tiskarskom revolucijom. Odjednom je došlo do
nastajanja nove čitalačke javnosti, nastajanja nedisciplinirane
čitalačke javnosti koja nije bila pod istim normama čitanja ili pod
istim normama povezivanja sa znanjem kao što je bilo u prošlosti.
Bila je to dramatična izmjena.
Temeljna potreba za kopiranjem
nije imala ništa sa tehnologijom.
Riječ je o tome kako se kultura stvara.
Tehnologija mijenja ono što možemo kopirati,
koliko brzo to možemo kopirati i kako to možemo razmjenjivati.
Što se događa kad je uređaj za kopiranje stvoren?
Možete govoriti o tiskanom materijalu ili o bittorrent-u.
On oblikuje ljudske navike.
Daje ljudima u potpunosti nove ideje kako bi oni mogli raditi,
kako bi mogli raditi zajedno, kako bi se mogli razmijenjivati,
sa čime bi se mogli povezati i kakvi bi im životi mogli biti.
Nema šanse da jedan apsolutni politički sustav
može potisnuti u potpunosti širenje informacija.
Mediji se danas prilagođavaju ovakvim okolnostima.
I često oni mogu postati još učinkovitiji zbog represivnih mjera.
Zašto bi poboljšanja kod naše sposbnosti da kopiramo
bile povezane sa socijalnim promjenama?
Jer komuniciranje, koje je temeljno povezano sa svime što činimo,
je samo po sebi čin kopiranja.
Tehnika koja nas je dovela do toga gdje smo sada je kopiranje.
Razmjena se nalazi u samom srcu, u određenom smislu, postojanja.
Komunikacija, potreba za razgovoranjem s nekim, je čin razmjene.
Potreba za slušanjem nekoga je čin razmjene.
Zašto razmjenjujemo našu kulturu, jezike?
Jer mi oponašamo jedni druge. Tako učimo govoriti.
Tako beba uči. Tako nove stvari
dolaze u društvo i šire se kroz društvo.
Načelno, ono što nas drži zajedno je da kopiramo jedni od drugih.
Kad je izgovorena riječ bila jedini način komunikacije,
putovali smo na daleka mjesta da ju uručimo ostalima.
Kasnije, kako smo počeli komunicirati u pisanom obliku,
armije bilježaka umnožile su naše ideje.
Naša potreba za komunikacijom je tako jaka da smo
uvijek gurali alat za komuniciranje nama dostupan do samih granica,
pa ih prekoračili, stvarajući nove tehnologije
koje reproduciraju naše ideje na prethodno nezamislivim razinama.
Ako smo komunikativna bića, a komunikacija je kopiranje,
što kad bi izgradili beskonačno kopirajući stroj?
1957, SSSR je poslao Sputnika.
U odgovor na to, Američka vlada ovlastila je masovna ulaganja
u znanost i tehnologiju unaprijed smišljenu od
agencije Naprednih Istraživačkih Projekata.
Ta agencija je razvijala ideje vizionarskog
računalnog znanstvenika Joseph-a Licklider-a,
koji je predložio koncept umrežavanja računala.
Bilo je teško razmjenjivati informacije.
I to tokom više godina. Štampa
je, naravno, bila glavni korak prema razmjeni informacija.
A nama je potreban, već dulje vrijeme, jedan bolji
način za distribuciju informacija nego da ju nosimo naokolo.
Tisak na papiru je nezgodan jer
kako biste ga distribuirali morate nositi papir naokolo.
Te mnogo papir može biti neprikladno i teško i skupo za prenošenje.
ARPAnet je dizajnirana da omogući znanstvenicima da razmjenjuju računalna
sredstva kako bi poboljšali inovacije. Kako bi ta vizija uspjela,
ARPAnet je trebao dopustiti da svaki umreženi uređaj reproducira
i prihvaća informaciju poslanu od bilo kojeg drugog uređaja.
Mreža u kojoj ravnopravne osobe podjednako razmjenjuju sredstva bila je
dio masovnog skoka s korporacijskih komercijanih komunikacijskih sustava
prošlosti - u kojem poruke izviru iz jedne središnje točke
ili prolaze kroz hijerarhije. Kod ARPA-e nije bilo središta,
i nije bilo uređaja koji bi bio važniji od drugog uređaja.
Svatko se mogao pridružiti mreži, ako bi pritom prihvatili
pravila ili protokole na kojima je radila.
Još od, zaista, 60-ih pa nadalje
mreže sa preusmjeravanjem paketića podataka su postale
dominirajući stil korištenih komunikacija do danas.
U porastu su i glasovne poruke i podaci.
Zapadni svijet se transformirao iz krutog proizvodnog sustava
Fordizma u protočnost poslovanja, brzu proizvodnju i dostavu točno-na-vrijeme.
Post-centralizirana ekonomija bez-zastoja trebala je
komunikacijski sustav poput ovog.
Nismo 70-ih gradili mrežu sa hijerarhijom.
Računala koja su postojala u
svijetu su sva bila multi-milijunski uređaji
i povezivali su se jedan s drugim na međusobno jednake načine.
Jedna od najglavnijih značajki Interneta je
da je ekstremno decentraliziran
i da su servisi na Internetu
stvoreni i upravljani od strane ostalih umreženih korisnika.
Znate, mreža je sagrađena tako da
nitko nije na vlasti i svatko ima
kontrolu nad vlastitom komunikacijom.
Pouzdajući se na Internet, društvo je donosilo u njezino središte
stroj čija je primarna zadaća reprodukcija
i distribucija informacija.
To je ugrađena funkcija
mreža koje danas koristimo.
Podaci su pohranjeni, kopirani, pohranjeni, kopirani.
Uglavnom prelazni, veoma brzi, znate, u milisekundama
mikrosekundama
Specijalizirani komadi poput preklopnika, usmjerivača, čvorišta itd.
to omogućuju u treptaju oka, ali to je način na koji mreže rade.
Što su ARPA-ini inženjeri stvorili bio je nacrt za
masivni kopirni stroj bez gospodara.
Koji će se proširiti izvanrednom brzinom u današnji Internet.
Znači, cijelo ovo područje se polako ispunjava
prijenosom informacije jednog ili drugog tipa.
Na primjer, mjesni odbor Tower Hamlets i Hackney,
negdje smo na samom rubu ovdje, ima neke od nadglednih kamera za promet
i sigurnosnih kamera spojene preko bežične mreže.
Spektar okoline postaje veoma prljav ili bučan
Svaki paket koji proleti kroz mnoštvo bežičnih mreža i
kroz Internet je preslušan, pohranjen u memoriji i ponovno poslan nazad.
Iskopiran je iz jednog - segmenta mreže - u slijedeći.
Naša trenutna okolina sada, naša trenutna ekosfera je tako
široka i velika da ne možete više zadržati informacije
tako lako, ne možete zaustaviti ili cenzurirati informaciju ili
zaustaviti prijenos jednog kad je pokrenut, poput vode kroz prste.
Kao da želite zaustaviti branu od pucanja.
Rekao bih da smo upravo sad u dometu nekih bežičnih mikrovalova
radio prijenosa koji zacijelo krši neki
od copyright zakona. Upravo sad.
Nemogućnost oskudnosti u umu nekoga živog.
Pokušavaju,
na leđima modernizacije
i svih tih međunarodnih zakona,
stvarati profit preko vlastite
sebičnosti prema
čovječanstvu.
Jedno od glavnih bojnih polja
u zakonu, kod tehnologija, danas je
opseg do kojeg je moguće
isključiti ljude od informacija, znanja i kulturnih dobara
opseg do kojeg je moguće zatvoriti 1 bit informacije
kulture i reći "u spremniku je",
"vi mi morate platiti kako biste mu mogli pristupiti."
Dva su zeca sjedila u polju, ne smetajući nikome
'Sagradit ću ogradu oko njih' pomislio je pristigao čovjek
"I onda će biti moji..."
Možete nešto učiniti svojim vlasništvom ako možete sagraditi ogradu
oko toga, možete zatvoriti nešto, ako možete sagraditi zid oko toga.
Na Američkom zapadu, zemlja je bila slobodna, i sve
životinje su mogle pasti travu jer je bilo preskupo graditi ogradu
bodljikava žica je to promijenila i sad može biti vlasništva.
Kultura je stigla u tim kutijama.
Kontrola je stigla prirodno kao
dio procesa postojanja samog medija.
Stavio je cijene na zečeve i čekao kupca...
Postoji stvar, knjiga
snimka
film koji
možeš zadržati i ne dati ga nekom drugome
ili im to možeš dati.
I cijeli platežni sustav je izgrađen iz:
"Da li da ti dam ovu jedinicu informacije?"
"Ili da ti ne dam?" I to je bilo kako je cijeli model
copyright-a izgrađen od knjiga prema ostalome.
Stiglo je dijete i pitalo da li može imati jednoga
"Slijedeći tjedan" reče mati: "ako budeš dobra."
Slijedećeg tjedna, tor je bio pun zečeva
"Pošto ih imaš toliko" reče mati: "mogao bi razmisliti o sniženju cijene."
"Ne." reče on. "Ovo su moji zečevi i ovo je moja cijena."
Ono što je bilo vlasništvo - glazba, video - sad postaje
veoma, veoma lako za prenošenje preko zapreka.
Danas imamo sposobnost da učinimo
kopije i distribuiramo ih bez ikakvih troškova.
Ako jedna kopija procuri na Internet, veoma brzo postaje dostupna svima.
Dan za danom čovjek je srdito stajao čuvajući svoje zečeve.
Kako su se zečevi množili, shvatio je da je sve teže
staviti cijenu na svakog.
"Zasigurno nije pogrešno..." pomisli djevojčica, "kad ih ima toliko."
I uzme si jednog.
Netko uvijek može stvoriti umjetne granice, tehnološke granice
koje nas onemogućuju da razmjenjujemo podatke ili glazbu i sl.
Ali kako stvoriti zid ili granicu
protiv temeljnog poriva za razmjenom?
Mislim da rat na piratstvo propada zbog socijalnih razloga.
Ljudi vole komunicirati.
Ljudi vole činiti, razmjenjivati stvari. Ljudi vole mijenjati stvari i
tehnologija sve to čini jednostvnim, pa da se to ne može zaustaviti.
Gubljenje kontrole.
Nova generacija jednostavno kopira
sve sa Interneta. Tome su
podučavani. Počeli su s Napster-om
- glazba je njima besplatna. Oni ne doživljavaju glazbu kao nešto što
treba platiti. Oni plaćaju odjeću. Plaćaju za stvari koje mogu dodirnuti.
Intelektualno vlasništvo je - koji je to kurac?
Ja nikad nisam kupio komad glazbe u mom životu.
Mi ne mislimo da je to ilegalno jer svi to čine.
Ne možemo biti okrivljeni samo zato
jer skidamo nešto što je već na Internetu.
Ljudi misle da je legalno
jer je poput kopiranja, poput - bez copyrighta ili sl.
Ako je zločin, zašto je na Internetu?
Svejedno je ako koristiš stari Peer-to-Peer (ravnopravni) sustav,
kao izvorni Napster, ili ako koristiš Gnutellu ili bittorrent,
bit je u tome da se upuštaš u Internetsku
komunikaciju kao što je originalno bila dizajnirana. Možeš
poslužiti sadržaj, ali ga i koristiti.
Osobito nakon Napster-ove parnice,
vidjeli smo nastajanje velikog broja
decentraliziranih servisa za razmjenu podataka.
Računalne programe ljudi mogu pokrenuti na vlastitim računalima te
će ih oni učiniti dijelom mreže, bez ikoga da ih stavi pod
nekakvu upravljanu listu ili pod upravljanje rukovoditelja.
To znači da se, borbom protiv razmjene podataka, zabavna
industrija bori protiv temeljne strukture Interneta.
Osim re-dizajniranja i re-inženjeringa Interneta ili uređaja koje koristimo
za interakciju na Internetu, nema ničega što Hollywood,
ili Washington ili Bruxelles ili Ženeva može učiniti u vezi s time.
Razbili su Napster u milijune malih komadića, raširenih preko
računala diljem cijelog svijeta, i sada ako želiš da
ga isključiš, moraš da pronađeš svaki od tih komadića i
isključit ga. A to ne mogu učiniti.
Oni šalju pisma pokušavajući isključiti
nekoliko tu i tamo, ali jednostavno ne funkcionira. Previše ih je.
"Izvan torbe" je sada.
Pošto se toliko proširilo, postalo je beznadno.
Možete tužiti ljude zauvijek. Možete tužiti šaku
studenata sa fakulteta ili sveučilišta u Americi.
Možete tužiti ulagače Napster-a. - i Napster. Možete tužiti tvrtku
koja je pružila softver za Kazaa. Ali to neće ništa prekinuti.
Mi shvaćamo i znamo da nikad nećemo zaustaviti piratstvo.
Kazaa je izgubila tužbu u Americi pred Vrhovnim sudom.
Kao i Grokster i nekoliko drugih tvrtki.
Zato te kompanije više ne posluju. Ali mreža još uvijek
radi, drugim riječima, njihova sučelja su
još uvijek ugrađena na milijunima računala i koriste se.
nikad nećemo zaustaviti piratstvo.
Glazbena industrija, ako želi zaustaviti razmjenu podataka, nema
središnjeg računala na koje bi otišla i isključila ga.
Moraju otići na kraj svake pojedine žice.
Moraju prerezati sve kablove diljem svijeta.
Zato, kad su isključili Pirate Bay prošle godine, tokom upada
Amsterdam Information Exchange - AM6
je izvjestila da je 35% od svog Europskog
Internetskog prometa
je jednostavno nestalo u nekoliko sati.
Podaci su razmjenjeni. Nema povratka.
Ne možeš - nije riječ o zaustavljanju bittorrent-a,
to bi bila zaplijena svačijeg hard drive-a.
Podaci su vani. Oni su skinuti (downloaded).
Oni su skinuti, ne mogu se vratiti nazad. Svi su skinuti.
nikad nikad nikad
Ne možete nikome otići i reći: "Zaustavi razmjenu podataka."
Internet jednostavno nije tako građen.
Kraj mase.
Opkoljeni smo slikama.
Svakim danom, svugdje. Ne možete ništa učiniti s tim.
Problem s tim slikama je što nisu vaše.
Ljudski životi su određeni preko slika na koje nemaju prava,
- bilo kakva - a to je, rekao bi, veoma nesretna situacija.
Postoji jedan moj rad kojeg su ljudi opisali kao
seriju nedohvativih žena, dok je to zapravo
serija nedohvativih slika.
Zadnja misija videa je da osigura da se slike ne vide.
Zato imamo DRM, zaštitu kopiranja, upravljanje pravima i
regionalno kodiranje, sve to, ali ako se slika primijeti
onda vam govori jedno: "ovo nije vaša slika,
to je njihova slika."
Ne tiče vas se uopće. Ne kopirajte ju. Ne izmjenjujte ju.
Samo ju zaboravite. Ne možete samo reći - "hej, to je samo film"
To je stvarnost. I to veoma određena stvarnost karakteristika.
Radio. Televizija. Novine. Film. U srcu svih njih je
veoma jasna razlika između proizvođača i potrošača.
Njihova ideja je veoma statična.
Imamo tehnologiju koja mi omogućava komuniciranje s vama
ali nije razgovor ono što mislimo provesti.
To je bilo jednom, kad ste imali radio ili televizijsku stanicu,
ili tiskarsku štampu.
Mogli ste emitirati svoja mišljenja
velikom broju ljudi, bilo je poprilično skupo
i veoma malen broj ljudi si je to mogao priuštiti.
Materijali su bili proizvedeni od strane profesionalnih tržišnih
proizvođača, koji su kontrolirali iskustva i locirali pojedince
na samom bezvoljnom kraju kulturnog komuniciranja.
Ja sam John Wayne.
Mi vjerujemo u mnogo stvari, ali ja sam John Wayne.
Ako želite promijeniti način na koji televizijske mreže
rade - sretno
morat ćete pridobiti većinu njihovih dioničara da se
slože s vama - ili ćete morati izmijeniti dosta
skupe opreme.
U svijetu takvog svemira, u kojem ste morali dobiti distribuciju,
na vašem su putu bili čuvari.
Znam da ima čuvara tamo vani na svakoj razini
proizvodnje, financiranja i egzibicija.
Oni se mogu sjebati, što se mene tiče.
Morali ste zadovoljiti odvjetnika za mrežu ili odvjetnika
za televizijsku stanicu ili radio stanicu da ono što ste činili je
legalno i dopušteno, i dopuštenja su se pribavila - i
vjerojatno osiguranja - još prije
nego što ste mogli ući u kanale medija za masovnu komunikaciju.
Broj ljudi koji je mogao aktivno pričati je bio relativno
malen i bili su organizirani pomoću jednog od dvaju modela
koje smo imali u industrijskom dobu za sakupljanje dovoljnog fizičkog
kapitala potrebnog za komuniciranje, kojeg su ili država ili tržište
bazirali na oglašavanju.
To je pitanje koje nam se danas predstavlja.
Ako je bitka protiv razmjene več izgubljena - a mediji više nisu
udobnost - kako će se društvo mijenjati?
Oni, čije je dopuštenje bilo potrebno, odupiru se ovom prijelazu
jer je kontrola dobra stvar ako ju možete postići.
Kontrola
se nalazila u samom stvaranju ovog artefakta, je otvorena za grabljenje.
Da li trebamo očekivati promjene velike poput onih kod štampe?
Postoji mnogo ljudi u ovom trenutku koji gledaju najgoru
sapunicu ikad - oni su svijet i ja ih ne mogu spasiti.
Kolikogod da sam pokušavao, ne mogu ih spasiti.
Ali trebamo li spašavanje? Da li će još uvijek postojati masovno
proizvedeni i orijentirani mediji iz kojeg se moramo spasiti?
Ovo je budućnost - i nema nikakve veze s vašim bankovnim stanjem.
Glazba nije počela fonografom
i neće završiti Peer-to-Peer mrežom.
Diljem svijeta ljudi stvaraju - bez korištenja autorskih prava.
Londonski kriminal je samo jedan primjer.
Panika od glazbene industrije i glazbene industrije je da
bi ljudi zaista mogli proizvoditi,
te da će mreže razmjene podataka i
tehnologija, omogućiti im da stvaraju proizvode.
Ljudi su jako oplakivali "smrt autora",
ono čemu svjedočimo danas je nešto mnogo dalje.
Stvaranje je proizvođača iz prvobitnih potrošača,
a to predlaže novi ekonomski model za društvo.
Nije toliko riječ o činjenici da je The Phantom Menace (Star Wars)
skinut 500 puta, ili 600 puta itd.
Da, naravno, postoji zamišljeni spektar ekonomskog gubitka koji to govori
ali prava bitka tj. prijetnja
se nalazi u promjeni načina putem kojih mi razmišljamo o
mogućnosti nas samih kao stvaratelja a ne samo kao potrošača.
To je poput cijele jedne mreže.
Ovo je nešto što sam dao van i dopustio ljudima da si skinu,
mogu to skinuti i raditi s tim što žele, napisao sam blog o tome,
govoreći: "pogledajte DJ-i, možete pustiti to gdje želite."
Jedna osoba iz Brooklyn-a je
napravila remix stvari, poput - potpuno drugačije od onoga što sam ja mislio
ali jednostavno - to je njegovo, veoma poštujem da mi se
obratio da to čujem - sada to ide na njegov mix album.
Jedna od stvari koje me strašno intrigiraju o proliferaciji
materijala koja je trenutno na slobodi
ljudima da zgrabe, je potencijalno stvaralaštvo milijuna novih autora.
Zahvaljujući Internetu i digitalnoj tehnologiji
"čuvari" su se uklonili.
Ljudi mogu uzeti više od svoje kulturne okoline
učiniti ju svojom, koristiti ju kao pronađene sirovine za sastavljanje
vlastith tvorevina, za pokretanje vlastitih istraživanja,
stvaranja vlastitih komunikacija, stvaranja vlastitih zajednica kad
trebaju surađnju ostalih, umjesto da se oslanjaju na ograničen
broj postojećih institucija ili na skup materijala koje nije njima dopušten
za korištenje bez toga da moraju pitati:
Molim vas, mogu li to koristiti? Molim vas, mogu li ja stvarati?
Temeljno, govoreći o uzorcima (samples), ne dopušta
mnogo ljudi pristup svojim uzorcima.
Sada trenutno imam na
fruity slicer-u nešto poput ovog na različitim tipkama,
to su samo različiti dijelovi uzorka, u stvari, nekakva Turska glupost, ne znam
niti čemu služi - to je samo nekakav nasumični uzorak.
Stvaram uglavnom intrumentalnu glazbu, pa sam napravio i alat za to
uglavnom za moja MC djela.
Dobro je da su ljudi dovoljno nemilosrdni da koriste pjesme drugih osoba
i snimaju vlastita djela dodavajući nove tonove originalu.
Ponekad poznati izvođači koriste i slobodno izmjenjuju vaše stvari,
stave si na CD i vi o tome ništa ne znate.
Živimo u svijetu u kojem je
apsolutno izobilje informacija
je svakidašnja činjenica za većinu nas a to znači da imamo određeni
vlastiti stav prema informaciji kao vlasništvu.
Upravo je kako ste čuli, razmjena je u našoj krvi, zato je borba
za zadržavanjem znanja i kreativnosti kao udobnosti, prisilno će,
biti povezana sa našom potrebom da razmjenjujemo, kopiramo i surađujemo.
Djeca, ako koriste moju glazbu
za stvaranje vlastite,
to bi bila jedna od dobrih stvari. Ja to također želim.
Želim da to učine. Kao, ako sam napravio staru pjesmu,
uzmi komadić, stavi nešto preko nje i stvori glazbu.
Učini ju velikom - ako možeš.
Kad stavite primarni materijal u ruke običnih građana,
veoma, veoma zanimljive stvari se mogu dogoditi.
Ja nisam glazbenik - ja samo znam učiniti da nešto zvuči dobro.
Želim potaknuti ljude da shvate svoju vrijednost - želim da shvate
da su oni gospodari vlastitog sadržaja.
Oni stvore nešto - i mogu to razmjenjivati.
Ako drugi stvore - mogu doprinijeti, pomoći, uzeti i iskoristiti.
Upravo kako je i bilo pretpostavljeno.
Terorizam uma je ono što održava koncept
poput intelektualnog vlasništva, terorizam koji je
utemeljen na ideji
brutalne represije svega onog što je, u biti, moguće.
Ako je sve generirano korisnikom, onda to znači da morate
stvoriti nešto kako biste bili dijelom društva.
Jednu od stvari koje vidimo da se pojavljuju je
kultura kod koje su stvari proizvedene jer ljudi o njima brinu,
a ne zato jer se nadaju da će to netko kupiti.
Znači, ono što ćemo vidjeti će biti stvari stvorene od ljudi za njih samih.
Mislim da ne poznam nikoga tko samo sluša glazbu i ne
pokušava se uključiti u društvo vlastitim stvaranjem.
Sve ove stvari koje bacaju industriju autorskih prava
u zbunjenost - i s čime se moraju boriti i s čime se ne mogu
pomiriti - za slijedeću generaciju je to samo dio medijskog pejzaža.
Oni su domoroci, domoroci u tom medijskom pejzažu. Apsolutno.
I nisu sami.
Ja sebe smatram piratom.
Mi smo pirati.
Ja sam pirat
Ponosna sam što dobivam svoju glazbu za ništa - ponosna sam time.
Mislim da moramo imati jedan širok razgovor - vjerojatno će to biti
međunarodni razgovor, gdje ljudi koji nešto stvaraju
i ljudi koji nešto koriste - govorim o kulturnim radovima -
sjede zajedno i razmišljaju o tome kakva pravila najbolje služe
ove interese, ja ne znam da li ćemo se složiti, ali mislim da se
moramo više raspitati o pojmu utopije. Moramo razmisliti u kakvom
svijetu želimo živjeti, i onda izradimo regulative koje
će se slagati s time - jalovo ponašanje ne pomaže.
Budućnost nije potpuno jasna, ali zato smo mi ovdje, pokušavamo
oblikovati budućnost, želimo ju učiniti onakvom kakvu ju želimo -
kakvu ju većina ljudi želi i zato sve to činimo.
Ajmo sagraditi svijet kakvog ćemo biti ponosni,
ne samo jedan profitabilan svijet - za par veoma velikih medijskih kompanija.
Zarađivanje novca nije smisao kulture ili medija
stvaranje nečega je smisao medija,
i ljudi neće prestati stvarati glazbu, filmove
prestati stvarati, ili fotografirati lijepe slike ili štogod.
Iako je teško u to povjerovati sada, mi možemo bez zabavne industrije,
naći ćemo nove načine da dobijemo što želimo.
Mi želimo svijet u kojem se možemo razmjenjivati, raditi zajedno
i naći nove načine za podržavanje jedni drugih dok to činimo.
To je svijet kojeg želimo stvoriti.
Takvu silu, takvu snagu...
Bilijarde umreženih ljudi koji razmjenjuju podatke, svoj rad i rad ostalih.
Takva situacija je jedinstvena u ljudskoj povijesti, i to je sila
koju nećemo zaustaviti.
Ljudi nas uvijek pitaju:
tko su članovi Noble Peers-a? A mi im kažemo - vi ste, ja sam.
Čak i vaš bankovni menadžer.
Zato sam ja nejasna mrlja. Nešto poput: "Ubaci sebe ovdje".
Jer svi mi sad proizvodimo informacije, te ih reproduciramo.
Svi ih distribuiramo. Ne možemo se zaustaviti. To je poput disanja.
Činit ćemo to dokgod smo živi. I kad jednom prestanemo,
bit ćemo mrtvi.